Det mänskliga ögat är ett av jordens kraftfullaste instrument.
En klar dag kan vi se minsta detalj i ett vidvinkelperspektiv.
Men det ögat ser är inte hela bilden.
Utöver det vi ser finns en helt annan värld...
...en osynlig värld med dolda krafter och energier-
-som styr samtliga aspekter av livet på jorden.
Nu kan tekniken bjuda in oss i den dolda världen-
-avslöja hemligheterna där och visa vilket underverk världen är.
En söndagsmorgon mitt i stan. Torget verkar lugnt, men nej då!
Det kryllar av liv här.
Vår värld slutar där.
Ett nålsöga på en arms avstånd är gränsen för människans syn.
Om nåt är mindre än så ser vi det inte, men det finns ändå där.
Bortom det mänskliga ögats gränser finns en fantastisk mikrovärld-
-som är så mäktig att den formar hela planeten.
Såna här mikrochip finns nuförtiden i hälften av alla våra prylar.
Och i med teknikens utveckling blir de bara mindre och mindre.
Men genom att gå in i mikrovärlden blir tillverkningen mikroskopisk.
Man har börjat bygga på molekylär nivå.
Allt som finns består av atomer. Egenskaper beror på atomplacering.
Om man flyttar om atomerna i kol får man diamanter.
Men tillverkning på atomnivå blir klumpigt.
Det är som att leka med lego med handskar.
Nanotekniken gör att vi slipper handskarna. Det blir banbrytande.
Det här är framtidens fabrik.
Man jobbar på mikroskopisk nivå, så minsta dammkorn kan sabba allt.
Därför måste jag ta på mig rena seriefigursdräkten.
Renlighet är bra. Innan man kliver på hos nån torkar man av skorna.
Men bakom dörrarna där råder renlighet på en helt annan nivå.
Att föra in ett dammkorn där-
-är lika poppis som att grisa ned nåns nyköpta matta.
Maskinerna här gör att man kan bygga saker i en galet liten skala.
Ibland behöver de Storbritanniens kraftfullaste mikroskop för att se.
Vad är det minsta jag kan åstadkomma?
Här är planen: Jag ska försöka gravera in programseriens titel-
-på en yta som är hundra gånger smalare än ett hårstrås bredd.
Vi lägger ett av mina hårstrån i maskinen.
-Jag letar efter en lämplig yta... -...som "Invisible Worlds" ryms på.
Vi ska jobba med ett enda fjäll på en människas hårstrå.
-Här är en liten hårplatta. -Helt otroligt!
Nu kan du skriva "Invisible Worlds".
Skumt! Jag ska påbörja nåt pyttelitet som känns stort.
-Nu så. -Där står det.
Det är fantastiskt.
Blixtsnabbt har maskinen skrivit orden genom att ta bort atomer.
Det är pyttelitet jämfört med ett hårstrås bredd.
Det är ungefär 0,5 mikron brett. Ett hårstrå är 50 mikroner brett.
Så det är otroligt litet.
Där står programseriens titel skriven-
-på en pytteliten bit av bredden på det här hårstrået.
Varje bokstav där är ungefär tusen atomer bred.
Anta att jag skrev varje bokstav i varje ord-
-på varje sida i varje bok som finns hemma hos er-
-skulle jag få plats med alltihop på pennans spets här.
Det är väldigt litet och väldigt smart.
Efterfrågan är visserligen inte så stor på ett pennspetsbibliotek.
Men ingenjörskonst i så liten skala kan-
-leda till medicinska genombrott och en industriell revolution-
-och den låter oss kopiera vissa av naturens mikroformer.
Naturen har kunnat finslipa former i hundratals miljoner år.
Men nu, med maskiner som dem där inne-
-kan vi kanske kopiera dem. Tänk vilka möjligheter som öppnar sig!
Några av naturens underverk kan äntligen vara inom räckhåll.
Vi vet att smått är vackert, men det kan vara smart också.
När vi träder in i den osynliga världen fattar vi-
-hur häftiga en del av de grejer vi tar för givet verkligen är.
Humber Bridge stod färdig 1981-
-och är en av världens längsta hängbroar med ett spann.
Men om ni tycker att bron är ingenjörskonst på högsta nivå...
...hittar ni ett mirakel till ingenjörskonst här uppe.
Spindelnätet har sett likadant ut i hundratals miljoner år.
Det är en av naturens mest framgångsrika konstruktioner.
Jag gillar inte spindlar och därför inte heller spindelnät.
Men om man snabbar upp det hela ser man en mästerlig arkitekt.
Först använder den en sorts tråd för att binda ihop nätets ekrar.
Det gör konstruktionen hållfast.
Sen gör den om varven med en annan tråd som är väldigt klibbig-
-för att spinna en dödsfälla för insekter som nuddar den.
Då är det klart. Det finns en lucka vid navet.
Och nu väntar den.
Forskare över hela världen försöker knäcka spindelvävens gåta.
Det här gör jag i vetenskapligt syfte och inte för att jag vill.
För att kunna studera en måste man först fånga en.
Okej, vad trevligt!
Det är en mardröm - ett växthus fullt med spindelnät.
Okej.
Den rör på sig. Den rörde på sig.
Det är lätt. Den ska bara i, och sen fångar jag den.
Vilken är din bästa semester nånsin?
Nu ska den i.
Det gör inget. Det här är en jobbig del i jobbet. Gud!
Det hade jag grejat.
Nu har vi den. Tur att jag var här. Nu drar vi.
Kan du öppna dörren? Tack. Nu drar vi.
Nu har vi fångat spindeln. Nästa steg är att mjölka den.
Jag sätter ned en bredvid den.
-Skadar du den? -Nej.
Nu sätter jag dit en till så att hon hålls fast.
Jag har faktiskt aldrig mjölkat en spindel förut.
Nån gång ska vara den första.
Nu ska jag ta tag i tråden som sticker ut ur magen-
-och sen drar jag. Så enkelt är det.
Ut kommer en tråd som inte verkar ta slut-
-som görs i en liten trådmaskin inuti spindelns bak.
Den här spindeln kan spinna en 700 meter lång tråd.
Men för att ta reda på varför tråden är stark-
-måste vi zooma in själva spindeln.
Här är spindeln i 12 000 gångers förstoring.
Här på magen sitter fyra organ som kallas spinnvårtor.
Varje vårta är full med fingerlika tappar.
De sprutar ut ett flytande protein.
När vätskan lämnar spindeln...
...torkar den till en stark tråd när den kommer i kontakt med luft.
Och när flera trådar viras ihop blir tråden ännu starkare.
Spindlar spinner olika slags trådar med spinnvårtorna:
Klibbiga täcken som den lindar in offer i-
-och en otroligt stark enskild tråd.
Den är så stark för att vara så supertunn.
Den är 30 gånger så smal som våra hårstrån.
Ändå har den ett motstånd och den är elastisk.
Om tråden var tjock som en penna kan den bogsera en oceanångare.
Men tråden är inte bara stark, den används på ett smart sätt.
Hemligheten ligger i vattendroppar som fastnar vid varje knutpunkt.
I varje vattendroppe är tråden väldigt hoprullad.
Forskare menar att trådarna dras ut när en fluga åker in dem-
-så att nätet tänjs ut.
Och då går det inte sönder.
Vi har redan lärt oss lite av spindelns knep.
Men nu går vi ännu längre och drar nytta av naturens mikrohemligheter-
-för att konstruera helt nya saker...
...som klarar oerhörda krafter.
Det ska jag visa nu med hjälp av en stor frukt.
Där är en vattenmelon.
Här är en Glock 17, en halvautomatisk 9 mm-pistol.
Den skjuter i väg kulor som går i 1 000 km/h. Det blir en smal sak.
Det där var knappast överraskande.
Om en vanlig melon ska överleva en sån kula behöver den bra skydd...
...nåt sånt här som är gjort i kevlar. Det är starkt och lätt.
Det är standard i skyddsvästar för poliser, militärer och nu meloner.
Kulan passerar 1 000 km/h.
Men när den träffar är väven av fiber så stark och tät-
-att energin fördelas. Det är goda nyheter för herr melon.
Den stoppade kulan. Jag känner den.
Det blev ändå en mörk dag för melonen.
Ännu mer skydd hade inte suttit fel.
Och svaret ligger kanske i mikrovärlden...
...i av alla tänkbara saker den här rökslingan.
Men det är faktiskt inte rök.
Det är mikroskopiskt tunna trådar av världens starkaste fiber.
Den tillverkade tråden av kol är fem gånger tunnare än ett hårstrå.
Och den är tio gånger starkare än stål.
Varje mikroskopisk tråd består av tusentals ännu tunnare trådar.
Och var och en av dem består av tusentals trådar som är än tunnare.
Varje enskild fiber består-
-av över en miljon kolrör som är endast en atom bred.
Och den är otroligt stark.
Här får den nya tråden möta världens regerande björntråd.
När den utsätts för en enorm kraft går kevlarfibern till slut av.
Kolröret klarar bara mer och mer.
Det är mer än tre gånger så starkt som kevlar.
Det är bara en prototyp, men den kan mycket väl förändra världen.
I vår hektiska värld är vi lyckligt ovetande om det universum-
-av organismer som lever med oss, men vi kan inte se dem.
Det gäller den här killen.
Han ska laga en romantisk middag...
...en middag för två.
Det tror de åtminstone.
Om man lämnar det mänskliga perspektivet och ser mikrovärlden-
-märker man att de är allt annat än i fred på sin dejt.
Till och med när man tror sig vara ensam har man sällskap...
...ett universum av varelser som vi aldrig ser...
...som trögkrypare.
De är stora som små sandkorn och helt genomskinliga.
Och de finns överallt.
De är långt fler än alla människor på jorden.
Och så finns det varelser i maten.
Skål!
I salladen till exempel.
Man häller på lite salladsdressing i vilken det finns stänk av...
...rundmaskar, Turbatrix aceti, som simmar runt i vinäger.
De är inte ens 1 mm, men det är nog bäst att inte tänka på dem.
Sen är det dags för osträtten...
...som är beströdd med ostor.
Ni vet dammet som syns på gamla ostar-
-det är ostorens rester.
Man lägger ofta till såna or för att osten ska smaka gott.
Men mikroskopiskt liv frodas inte bara i mat.
I varje rum omges vi fullständigt-
-av varelser som delar våra intimaste stunder.
Men de delar inte nödvändigtvis vår förkärlek för Barry White.
Det här är dammkvalster.
En kvadratmeter matta kan rymma så många som hundratusen.
De behövs, de äter upp våra hudrester och bryter ned skräp.
Vi tror att vi är ensamma hemma, men det är ett enormt ekosystem...
...som myllrar av nyttiga varelser. - Okej. Sänk den nu...
Studier av mikrovärldar visar vad som gynnar oss eller dödar oss.
Skillnaden mellan ordning och kaos kan hänga på pyttesmå förändringar.
Till och med det mikroskopiska kan utlösa världens mäktigaste krafter.
Dany Kistler och hans team med räddningshundar i Davos, Schweiz-
-kan allt om faran med att fastna i ett snöskred.
Snöskredet kom från ingenstans, flög över en klippa och sen på mig.
Det går jättesnabbt.
Snön drar en med sig.
Sen drar liksom en tvättmaskin i gång.
Och det är som om nån står och slår på en.
Man täcks innan man hinner tänka.
När snöskredet upphör sitter man som ingjuten i betong.
Det går inte ens att röra på ett finger.
Men varifrån hämtar snöskredet kraft?
Svaret ligger i en mikrovärld som vi inte alls kan se.
Med särskilda sonder börjar forskare först nu förstå-
-hur livsfarlig kraften är i en snöflinga.
Vi känner alla till hur snöflingan ser ut.
Men när snöflingor landar förändras deras form.
Då försvinner de smala armarna, och de smälter ihop.
Med blotta ögat går det inte att se.
Men mikroskopets bilder visar hur snöflingorna smält ihop.
Det gör att snökristallerna sitter fast i varandra.
Då får man packad snö som håller ihop.
Men det räcker med en mikroskopisk förändring under ytan...
...för att förvandla den packade snön till en vit tidsinställd bomb.
En solig dag och en iskall natt förändrar den packade snön lite.
Snökristallerna smälter. Sen fryser de på igen.
Och då bildar de mer kantiga former.
Nu är de löst sammanbundna, och luft finns mellan kristallerna.
De bildar ett löst sammanhängande nät.
Djupt under snön finns nu ett bräckligt och mycket tunt lager.
Men det räcker för att göra snön förrädiskt instabil.
Det farligaste är att man inte ser hur instabilt snölagret är.
Det är som ett stort vitt monster som sover.
Sonden gör att forskarna upptäcker de mikroskopiska förändringarna.
30 cm ned med signal som avtar. Det kan ligga ett bräckligt lager där.
Om det finns ett bräckligt lager kan det släppa när som helst.
Utlösaren kan vara ett vilt djur, en skidåkare-
-eller bara rätt mängd snö.
Om ett bräckligt lager träffas spricker det och det blir snöskred.
Man kan inte se det.
Under ytan spricker det bräckliga lagret.
Banden med lagret ovanför ger vika.
Sen drar ett snöskred i gång.
Plötsligt rasar 30 000 ton snö nedför sluttningen.
På 10 sekunder är det uppe i 200 km/h.
Den enorma förödande kraften utlöses-
-av en mikroskopisk förändring i en liten snökristall.
Men det är inte bara naturen som alstrar krafter i mikrovärldar.
Här nere finns ingenjörskonst att beskåda.
Den har tusentals rörliga delar och kan passera 160 km/h.
Oroa er inte, jag ska inte prata om tågen.
Det är nåt som är mycket mindre, men som har lika mycket kraft.
Det är förkylningen, människans vanligaste virussjukdom.
Förkylning är mest nåt jobbigt, men den utlöser ett vardagsmirakel.
Det är vår egen mänskliga orkan:
Nysningen...
...en plötslig reflex som får med sig överkroppens muskler samtidigt.
När muskelgrupper samverkar så här blir nysningens framfart enorm.
Med smart filmteknik kan vi nu se de kraftiga luftströmmarna.
Källan till orkanen är hundratals muskler som drar ihop sig.
All muskelkraft slungar ut sånt som finns i en nysning i 160 km/h-
-och fördelar det på 30 000 små droppar.
Om det bara vore snor vore det illa nog.
Men varje sån droppe bär med sig en last med bakterier och virus.
De vill bara sprida infektionen vidare.
Då undrar man: Hur långt når en nysning?
Två, tre rader kanske? Eller är det fem, sex?
Genom att lägga ut agarplattor ser man hur långt bakterierna når.
Nu kan vi mäta hur långt smittan från en nysning når.
Vi lät snor-experter göra det, och här är deras resultat:
Efter två, tre meter faller de största dropparna ned.
Men de är ändå små nog för att dras med i luftströmmar.
De dropparna går precis att se, de är lika breda som hårstrån.
Men nysningen fortsätter utåt och dropparna blir allt mindre.
De små partiklarna når längre och hänger kvar i luften under resan-
-och de splittras upp i mindre droppar tills de inte går att se.
Men de finns garanterat där.
I testerna smittades agarplattor som lades ut 10 m från nysningen.
Och de visade att en vanlig nysning rymmer miljontals mikroorganismer.
Så hur många i en fullproppad vagn-
-kan träffas av mikroorganismerna?
En nysning kan lätt nå 10 m och med luftströmmars hjälp 40 m.
Ja, vi blir smittade allihop. Partiklarna kan överleva i dagar.
Det här är bakterierna efter ett två dagar gammalt handavtryck.
Så var det med nysningen-
-en av världens effektivaste sätt att sprida sjukdomar på.
Tur att den bara brukar sprida förkylning.
Den osynliga världens krafter finns inte bara på jorden.
Utanför jorden finns osynliga krafter som kan rubba planeten.
Livet på jorden är beroende av solen.
På håll skänker den värme och ljus.
Om man tittar närmare skickar den heta kroppen ut våldsam solvind.
Solvinden kan orsaka kaos på jorden.
Den kan slå ut alla el- och telesystem i hela världen.
Vi har vetat ett tag att solvind hänger ihop med solens magnetism.
Men vi har inte kunnat se det på nära håll och analysera det.
Nu hoppas det här smarta forskarlaget-
-kunna skjuta upp världens kraftfullaste solteleskop.
De vill nämligen få en skymt av nåt som vi normalt inte kan se:
En liten yta på solen som ligger 150 miljoner kilometer bort.
Korgen som ballongen ska lyfta upp innebär en ny forskningsfront-
-där vi kan studera detaljer på solens yta.
Hittills har inte våra instrument kunnat se sånt.
De har väntat i åratal, och nu är väderleken perfekt.
Ballongen fylls med trycksatt helium.
Geoffrey, ge mig ballongen nu.
Utrustning för 85 miljoner dollar ska skjutas upp. De får en chans.
Känn ingen press!
Vinkeln vid uppskjutningen måste bli exakt rätt.
Jättefint!
2,5 hektar ballong stiger med 300 meter i minuten.
Han är nog nöjd.
Ballongen får som mest utstå 90 minusgrader-
-när den passerar jordens yttre atmosfär på vägen ut i rymden.
Systemet som riktar det har väldigt hög precision.
Det kan rikta teleskopet mot ett träd flera hundra meter bort-
-så att det kan fokusera på ett enskilt barr.
Man trodde att solen var som mest magnetisk...
...vid solfläckarna, de mörka partierna här.
Men teleskopet avslöjade nåt oväntat.
Den är inte som mest magnetisk i solfläckarna.
I stället är den som mest magnetisk i den bubblande plasmans sprickor.
De små ljusa vita fläckarna är solens mest magnetiska områden.
Det är först nu man har kunnat se dem.
Genom upptäckten av de nya magnetfälten-
-närmar forskarna sig den förödande solvindens gåta.
Men om solens minsta element kan rubba hela vår värld-
-har det mikroskopiska på jorden samma förmåga.
Men förmågan rubbar inte planeten, den får den att hålla ihop.
Ibland får man trotsa vädret för att njuta av den brittiska kusten.
Men har ni undrat om ni har sällskap när ni går längs havet?
Vi tittar efter.
Det verkar vara rätt tomt.
Dolt i havet finns faktiskt en enorm och rik värld-
-en livskraft som dominerar på jorden och som är livsviktig:
Plankton. De här små varelserna som vi inte kan se-
-är ett helt universum med en häpnadsväckande livskraft.
Och allt liv på jorden är beroende av den.
Plankton förser oss med 50 procent av det syre som vi andas.
Och vi börjar förstå att de spelar en ännu viktigare roll.
I alla hav försvinner fisk.
Torsken och koljan som vi äter till pommes frites minskar drastiskt.
Nu bidrar ny teknik och nya kameror till en dellösning på gåtan.
För plankton är simmandet i havet som att vada genom sirap.
När de simmar runt lämnar de kölvatten efter sig.
Det är som spår i snön.
Större fiskar går efter kölvattnen för att sikta in sig på måltiderna.
Men på sina håll blir havet varmare.
En enda grads förändring påverkar plankton.
Varmare vatten är tunnare, så spåren ligger inte kvar lika länge.
Det gör det svårare för fisk att fånga sitt byte.
Genom att studera mikrovärlden har vi upptäckt nåt annat:
I varmare vatten frodas en annan sorts plankton.
De är mycket snabbare.
Såna supersnabba plankton klarar 500 kroppslängder per sekund.
Det är som om vi färdades i 3 200 km/h.
Det är dåliga nyheter för fisk som äter dem...
...fisk som torsk och kolja som minskar drastiskt i antal.
En titt i mikrovärlden kom med en dellösning på gåtan.
Det visar att man aldrig får missa detaljerna i en helhetsbild.
De här organismerna i havet ser vi kanske inte med blotta ögat.
Men deras existens är avgörande för liv på den här planeten.
Tänk om vi kunde se alla de här mikrovärldarna-
-som omger oss klart och tydligt:
Den dolda kraften i en snöflinga...
...naturens dolda konstruktioner.
Att se det osynliga förnyar vår förundran över världen.
Översättning: Jimmy Solander www.broadcasttext.com